Author: SCH

Att ha ett anständigt jobb är ett grundläggande behov för människor i alla länder. ILOs program för anständigt arbete innehåller fyra strategiska mål: att främja sysselsättning, rättigheter på arbetet, socialskydd och arbetsmarknadsdialog. Programmet bygger på insikten om att dessa mål bäst främjas tillsammans, då framsteg mot ett av målen förstärker och kompletterar arbetet för de andra. Som en ram för social utveckling förutsätter programmet för anständigt arbete politisk konsekvens, och det gynnar en hållbar utveckling som vilar på de tre pelarna ekonomisk tillväxt, social utveckling och omsorg om miljön.
Rätten till anständiga arbets- och livsvillkor är en allmänt accepterad internationell princip. FN-konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter från 1966 bekräftar alla arbetstagares rätt till ersättning som bland annat ger dem och deras familjer ett anständigt liv. År 1976 utmynnade ILOs sysselsättningskonferens i en uppmaning att uppnå "full produktiv sysselsättning under anständiga villkor".
Programmet för anständigt arbete överensstämmer med traditionella fackliga mål, och med krav på fler och bättre jobb, rättvisa på jobbet, samt rätten till ett anständigt arbete. Ur ett fackligt perspektiv omfattar programmet för anständigt arbete full och fritt vald sysselsättning, arbetstagarnas rättigheter och bra villkor på jobbet, likabehandling och lika möjligheter, socialskydd och offentlig service för arbetstagare och deras familjer, arbetsmarknadsdialog och demokratisk styrning, samt ett internationellt system som stöder förverkligandet av dessa mål.
Anständighetsmålen utvecklas i takt med den ekonomiska och sociala utvecklingen. Det finns inget "tak", men det finns ett minimum, som definieras i 1998 års ILO-deklaration om grundläggande principer och rättigheter på arbetet (de centrala arbetsnormerna), och av att människor måste ha möjlighet att få ett anständigt avlönat arbete och en säker försörjning.
De centrala arbetsnormerna omfattar rätten att organisera sig och förhandla kollektivt, förbud mot diskriminering i arbete och anställning och förbud av tvångs- och barnarbete. Dessa normer är avgörande för mänsklig värdighet, jämställdhet och trygghet.
Arbetstagare över hela världen lider av brist på anständigt arbete, de är arbetslösa eller undersysselsatta, arbetsförhållandena är dåliga eller farliga, de har inga fackliga rättigheter, de diskrimineras eller behandlas orättvist, skyddet vid arbetslöshet, skador, sjukdom, funktionshinder eller ålderdom är bristfälligt, det saknas sociala tjänster, och tillgång till yrkesutbildning eller det råder en kombination av dessa brister.
Försök att åtgärda dessa brister hindras av odemokratiska ledningar, med utbredd korruption i vissa delar av världen och en massiv skatteflykt i andra. Den globala konkurrensen om marknader, investeringar och jobb har satt press på arbetsförhållandena överallt, och även lett till allvarliga missförhållanden, som i många exportfrizoner. Företagen kan utnyttja arbetstagarnas rädsla för en "jakt till botten".
Full sysselsättning och välavlönade jobb för män och kvinnor står i centrum för programmet för anständigt arbete. Det är det effektivaste sättet att höja den allmänna levnadsstandarden och sörja för en rättmätigare inkomstfördelning. Särskilt i u-länderna bör all social och ekonomisk politik vara förenlig med målet om sysselsättningstillväxt för att minska fattigdom och orättvisor. En sådan politik förutsätter inte enbart ekonomisk tillväxt, utan också direkta åtgärder för att förbättra de fattigas levnadsförhållanden och kompetenser, och för att ge dem tillgång till infrastruktur, insatsvaror, utrustning och krediter. Landsbygdsutveckling måste vara ett centralt inslag i strategin.
Arbetstagarnas rättigheter på arbetet omfattar rätten att organisera sig, att försvara och främja sina intressen, samt att delta i beslut som påverkar deras liv. Programmet för anständigt arbete fordrar att hinder mot att arbetstagare organiserar sig fackligt eller förhandlar kollektivt om löner och arbetsvillkor undanröjs. Strävan att bekämpa fattigdom i programmet innebär att det krävs särskilda ansträngningar för att bland löntagarna också utbilda och organisera låginkomsttagare och egenföretagare. Anständiga villkor förutsätter en politik för att bekämpa diskriminering och ett skydd i fall av arbetsolyckor och ‑sjukdomar. Vetenskapliga studier visar att respekt för arbetsnormerna påverkar den ekonomiska tillväxten, effektiviteten och inkomstfördelningen positivt.
Feminiseringen av fattigdomen och gissel som den växande människohandeln med kvinnor och barn är den nya världsekonomins skuggsidor. Familjepolitik, arbets- och social lagstiftning måste bidra till att bekämpa fattigdomen. En väl reglerad arbetsmarknad måste omfatta passande minimilön och lagar om lika lön som strikt tillämpas samt omfattande socialt skydd för kvinnor. Det är särskilt viktigt med målinriktade utbildnings- och vidareutbildningssatsningar för kvinnor, främjande av program för kvinnors kompetensutveckling och åtgärder för att underlätta för kvinnor att återuppta förvärvsarbete, oberoende inkomstskydd för kvinnor i pensionsålder och gratis tillgång till utbildning och att nya yrkesområden öppnas för kvinnor. Skattesystem bör vara utformade för att skapa större rättvisa inte enbart mellan sociala klasser men även mellan kvinnor och män.
Barnarbete har enorma sociala och ekonomiska kostnader. Det är oftast direkt sammanknippat med brott mot andra viktiga arbetsnormer.
I länder där vuxna arbetstagare inte har rätt att organisera sig fackligt eller förhandla kollektivt för anständiga löner och villkor är det vanligt att deras barn också arbetar. Barnarbete förekommer i stor skala överallt i världen. Sammanlagt uppskattas att 246 miljoner barn berörs, varav 179 miljoner arbetar inom de värsta formerna av barnarbete.
Hiv/aidsepidemin har tillfogat en ny och mera tragisk dimension till problemet med barnarbetet i många länder i världen. Miljoner barn har blivit föräldralösa eller förlorat en förälder i hiv/aids och ytterligare miljoner kommer att drabbas.
Arbetsgivare som pressas av den globala marknaden med tilltagande konkurrens måste medvetengöras om de långsiktiga negativa konsekvenserna av denna negativa cykel på den ekonomiska utvecklingen.
FNs Millenniemål för utvecklingen är Förenta nationernas mål i kampen mot fattigdom i världen. De åtta målen som skall uppnås senast år 2015, under den allmänna parollen "Förpassa fattigdom till historien" är de följande: halverad extrem fattigdom och hunger, allmän grundskola (år 2005), jämställdhet mellan könen i utbildning och parlamentarisk representation, minskad barnadödlighet (barn under 5 års ålder), minskad dödlighet i barnsäng, stopp och vändning av utbredningen av sjukdomar, särskilt hiv/aids och malaria, hållbar miljö, inklusive med avseende på dricksvatten och sanitära anläggningar, samt en global överenskommelse om u-hjälp, skuldavskrivning och handel.
Ett minskat antal arbetslösa och undersysselsatta (låginkomsttagare) är inte ett millenniemål, men att främja anständigt arbete är avgörande för fortsatta framsteg i kampen mot fattigdomen. Redan år 1976, under ILOs sysselsättningskonferens, uppmanades länderna att fastlägga mål "för att stegvis minska arbetslöshet och undersysselsättning". Millenniemålsstrategin omfattar nu målet anständigt och produktivt arbete för unga människor. Nästan hälften av världens arbetslösa är ungdomar mellan 15 och 24 års ålder, och tillväxten i antalet ungdomar överstiger betydligt ekonomiernas aktuella möjligheter att ge dem jobb. För att åtgärda denna brist måste politiken inriktas på att maximera ekonomisk tillväxt och tillväxtens sysselsättningsskapande effekt baserat på en hållbar utveckling.
Migration för sysselsättning är ett fenomen som väntas öka snabbt i betydelse under de kommande årtiondena, och oförmåga att skapa arbete där människor lever är en av den globala ekonomins största brister. Många migranter exploateras. Oavsett vad de har för rättslig status måste migrerande arbetstagare skyddas mot diskriminerande anställningsvillkor. Det krävs mer bilateral och multilateral dialog mellan emigrations- och immigrationsländer, och gemensamma åtgärder för att främja anständig sysselsättning i ursprungsländerna. ILO bör initiera ett arbete som spänner över flera FN-organ med sikte på en multilateral ram för nationella lagar om och praxis för arbetsmigration. Denna ram måste bygga på arbetsnormerna och andra mänskliga rättigheter.
Ekonomiska omstruktureringar måste kopplas till att det skapas anständiga arbetstillfällen. Politiken bör omfatta åtgärder av många olika slag för att öka konkurrenskraft och anställningsmöjligheter, inklusive uppgradering av teknik och kompetenser. Ledningsmetoder måste utvecklas för att chefer skall vara i stånd att vidta sådana åtgärder och kunna ta sitt sociala ansvar. Det är inte acceptabelt att enbart erbjuda existensminimum till arbetstagare vars jobb likviderats. Länder som bedriver en politik för att hantera förändringar på arbetsmarknaden på ett effektivt och rättvist sätt har större möjligheter att dra nytta av globaliseringen och andra strukturella förändringar. Regeringarna har en nyckelroll att spela genom att skapa en institutionell ram inom vilken företagens behov av flexibilitet och arbetstagarnas behov av säkerhet kan förlikas, och den globala ekonomins ständigt nya krav uppfyllas. Alla i en anställningssituation måste omfattas av socialt skydd, antingen via lagstiftning eller avtal.
Socialskydd och sociala tjänster är nödvändiga för att alla samhällsmedlemmar skall ha en säker inkomst och tillgång till utbildning och sjukvård. Social säkerhet är en internationellt erkänd mänsklig rättighet, men 80 % av världens befolkning saknar sådan säkerhet. På platser där det existerar heltäckande socialskyddssystem utsätts dessa för hårda påfrestningar på grund av åldrande befolkningar, häftigt ökande sjukvårdskostnader och ständiga ekonomiska omstruktureringar på grund av privatisering, liberalisering och globalisering.
Programmet för anständigt arbete måste först och främst främja väl betalda anställningar. En rättvis globalisering förutsätter dock också globala mekanismer för att sprida tillväxtens frukter till de sämst ställda. Tanken på att den sociala solidariteten skall sträcka sig över nationsgränserna behöver kanske tid på sig för att slå rot. ILO har räknat ut att en minimiinkomstförsäkring och tillgång till grundläggande utbildning och hälsovård för alla världens fattiga skulle kosta omkring 2 % av världens samlade bruttonationalinkomst. Ett första steg mot detta skulle kunna vara att bidrag från människor och regeringar i u-länder kombineras med frivilliga bidrag från individer och organisationer i de rika länderna.
Arbetsmarknadsdialog är både ett mål i sig och ett medel för att uppnå andra mål – ett flexibelt verktyg med vilket regeringar och arbetsmarknadsparterna kan hantera förändringar och uppnå ekonomisk och social utveckling, både i enskilda länder och internationellt. De olika utmaningar som det moderna samhället ställs inför har lett till intensiva verksamheter i många andra grupper, som globala folkrörelser, idébanker, konsumentorganisationer, kvinnogrupper och miljörörelser. De hjälper till att utforma och sprida dialogen, och fackföreningarna måste skapa lämpliga relationer till dem, liksom nya relationer med de traditionella partnerna (arbetsgivare och regeringar) och främja kvinnornas roll och plats i arrangemang för social dialog.
Aktionsplan
UNI ställer sig överallt i världen bakom åtgärder för att främja
programmet för anständigt arbete genom att tillsammans med de
andra globala fackliga organisationerna bedriva kampanjarbete:
för ett internationellt ekonomiskt och politiskt system som bidrar till målen i programmet för anständigt arbete;
för att stärka ILOs ställning i det multilaterala systemet och förbättra organisationens förmåga att hjälpa länder att utforma och införa integrerade strategier för anständigt arbete;
för en ratificering och genomförande av centrala ILO-instrument som rör arbetarnas grundläggande rättigheter, arbetsinspektion, yrkesutbildning, sysselsättning, arbetsvillkor, arbetsmiljö och socialskydd;
för en multilateral ram för nationella lagar och praxis med avseende på arbetsmigration som bygger på centrala arbetsnormer och andra mänskliga rättigheter;
för att de centrala arbetsnormerna skall iakttas över hela världen och för att det tas fram andra element i en social och ekonomisk miniminorm för den globala ekonomin, inklusive en politik för full sysselsättning, och som ett första steg, en minimiinkomstförsäkring och tillgång till grundläggande utbildning och sjukvård;
mot en politik som syftar till att urholka befintliga anständiga arbets- och livsvillkor;
för att garantera att inga internationella normer kan sätta sig över och försämra gällande avtal, rättigheter eller normer på nationell nivå;
för respekt av den lagstadgade arbetstiden i varje land och där lämpligt för arbetstidsförkortning;
för att uppmuntra chefer och specialisters yrkesetik och sociala ansvar och åtgärder för att skydda dem i fall av konflikt.
I detta syfte kommer UNI:
på den globala nivån:
att trycka på för ett mer demokratiskt system för global styrning i linje med rekommendationerna från ILO-kommissionen om globaliseringens sociala dimension;
att uppmana de främsta aktörerna i det multilaterala systemet att anta och främja programmet för anständigt arbete;
att pressa multinationella företag att respektera alla aspekter på anständigt arbete;
att insistera på att alla berörda internationella organisationer, inklusive Internationella valutafonden, Världsbanken och Världshandelsorganisationen respekterar och främjar de centrala arbetsnormerna i all politik och verksamhet;
att ta med eliminering av barnarbete och hiv/aids i diskussionerna med arbetsgivarna gällande företagens sociala ansvar och globala ramavtal;
ta med eliminering av barnarbete på dagordningen för UNI-evenemang;
att samarbeta med NGO:er som eftersträvar samma politiska mål, bland annat en hållbar utveckling av de globala finansmarknaderna, effektiv tillämpning av centrala arbetsnormer och en reform av de internationella finans- och handelsinstitutionerna;
på branschnivå:
att se över UNIs program mot bakgrund av programmet för anständigt arbete, i synnerhet med sikte på att koppla ekonomiska omstruktureringar till att det skapas anständiga arbetstillfällen och på att uppmuntra en sysselsättningstillväxt som minskar fattigdomen och orättvisorna;
att främja strategier för anständigt arbete i den pågående dialogen med företag och arbetsgivargrupper, och att försöka utsträcka relationerna till andra grupper som verkar för anständigt arbete och hållbar tillväxt;
att belysa globaliseringens genusspecifika konsekvenser för kvinnor;
att lägga betoningen på lika möjligheter och lika behandling mellan kvinnor och män som en viktig dimension av det anständiga arbetet inom alla sektorer;
att i förhandlingarna med företagen och arbetsgivarorganisationerna betona vikten av att säkra anständiga arbetsvillkor för anställda som huvudsakligen arbetar inom ”moderna” informations- och kunskapsbaserade verksamheter och ta hänsyn till särskilda åtgärder som bidrar till en humanare arbetsmiljö, t.ex. gällande arbetstiden;
att det krävs ett kritiskt men konstruktivt sätt att granska företagens utvecklingspolicy för att säkra att större vikt fästs vid sysselsättningsskapande åtgärder och åtgärder för att skapa sociala förbättringar och anständiga jobb snarare än att arbeta med rationaliseringsåtgärder som leder till personalnedskärningar;
att främja ett erfarenhetsutbyte mellan UNIs medlemsförbund om deras framgångsrika projekt och praxis med att främja anständigt arbete;
på regional nivå:
att uppmana regeringar att utarbeta länderprogram för anständigt arbete i vilka man genom nationell och lokal dialog med och åtgärder av intressenter konstaterar allvarliga brister och fastställer prioriteringar och mål, i synnerhet mål om minskad arbetslöshet och undersysselsättning, och utvärderar framsteg med avseende på anständigt arbete;
att uppmana regeringarna att inkludera fackförbunden i arbetsinspektionen;
att kräva att den sociala och ekonomiska politiken, särskilt i u-länder, är förenlig med målet om en sysselsättningstillväxt som minskar fattigdomen och orättvisorna;
att sörja för att målen om och politiken för anständigt arbete inlemmas i världsbankssponsrade strategier för fattigdomsbekämpning och nationella rapporter om FNs millenniemål för utvecklingen;
att främja granskningar på regional och nationell nivå av de sociala följderna av regeringarnas ekonomiska politik och handelspolitik tillsammans med nationella intressenter och multilaterala organ (IMF, Världsbanken, WTO, UNDP, ILO, m.fl.) ;
att uppmana regeringarna att be ILO att bistå dem med program för att främja de centrala arbetsnormerna i förbindelse med bilaterala och regionala handels- och investeringsavtal;
att samarbeta med civilsamhället, inklusive olika NGO:er och kommunbaserade organisationer i syfte att utveckla möjligheter och resurser att progressivt eliminera barnarbete och främja en hållbar utveckling.

UNI/GS/09-2005-0029/SV

Avenue Reverdil 8-10
1260 Nyon
Schweiz

Tel: +41 22 365 21 00
Fax: +41 22 365 21 21
E-post: contact@union-network.org
www.union-network.org